God kväll. Mitt riktiga namn är Henri Verdoux.
Jag var en hederlig bankkassör i trettio år och blev arbetslös 1930.
Då började jag likvidera repre- sentanter för det motsatta könet.
Det var en ren affärsverksamhet, för att försörja familljen.
Men Riddar Blåskäggs yrkesbana är inte alls lukrativ.
Bara en oförfärat optimistisk person skulle ge sig i kast med det.
Jag gjorde tyvärr det. Det som fölljer är historia.
Vinhandlarfamiljen Couvais hem någonstans i norra Frankrike.
Jean, det är brevbäraren. Det kan vara ett brev från din syster.
-Kan du inte se efter? -Nej.
-Du borde skämmas som säger så. -Öppna inte munnen. Det drar.
-Det är lönlöst, Phoebe. -Nån borde tvinga honom.
Vore din far vid liv hade han tvingat dig.
-Dra in dina stora fötter. -Dina ubåtar är inte heller dåliga.
-Gör som du blir tillsagd! -Be din man göra det.
-Titta nu vad du har gjort. -Om du hade öppnat hade det inte hänt!
Visst, jag öppnar väl då.
-Håll den här. -Du får se dig för, Phoebe.
-Ni får se er för båda två! -Lena stod i vägen.
Visst, sluta gasta nu.
Dumskalle!
-Jag är inte din fru. -Nej, det räcker med en.
-Passar det inte kan du sticka. -En dag gör jag det, var så säker.
-Vad var det för nåt? -Från Nationalbanken i Paris.
Jag visste det.
Banken returnerade brevet vi skickade. Thelma har tömt kontot.
Det är inte likt Thelma att stänga ute sin familj så här.
-Thelma klarar sig själv. -Det verkar inte så.
En 50-åring som gifter sig med en karl hon känt i två veckor.
-Vi har inte hört nåt på tre månader! -Än sen? Hon är ju på smekmånad.
-Smekmånad... -Vem har det så länge med Thelma?
Jag gillar inte att hon tagit ut våra pengar. Det är inte likt henne.
-Han har dem säkert nu. -Det blir svårt att få dem av henne.
Han fick henne att flytta, sälja firman och gifta sig på bara två veckor.
-Han måste vara en kvinnotjusare. -Jag skulle vilja lära mig tekniken.
-Ni fördömer nån ni inte ens har träffat. -En ärlig man skulle inte undvika oss.
-Nåt hemskt har hänt, jag vet det! -Ni gör mig matt, allihop.
Hon hör inte av sig och ni tror att hon blivit mördad.
-Ingen har sagt att hon blivit mördad. -Vi borde gå till polisen genast.
Vänta en stund. Ni är ju hysteriska.
Pierre har rätt. Vi väntar ett par dagar till, sen går vi till polisen.
-Vi har ju ett foto av hennes man. -Jag har det här.
Han ser lite mysko ut, eller hur?
Han måtte vara en skicklig försäljare om han lyckas sälja nåt.
En liten villa någonstans i södra Frankrike.
Han har låtit förbränningsugnen vara igång i tre dagar nu.
Jag har inte kunnat hänga tvätten.
Nån trampar på dig om du inte är försiktig, lille vän.
God morgon, monsieur.
Jag har ett rekommenderat brev åt madame Thelma Varnay.
-Nej, madame måste skriva under. -Jag förstår. Ett ögonblick.
Thelma, du har fått ett rekommenderat brev.
Kliv inte upp ur badkaret, torka bara händerna. Här är en penna.
Så där, ja. Se upp så att du inte blir förkyld.
-Varsågod. -Tack, monsieur.
Här är de 60 000 franc Ni önskade, vilket avslutar Ert bankkonto.
Tack för Ert förtroende. Banque du Midi et de Marseille
Rikssamtal, tack. Balong & Co på Parisbörsen, Réaumur 6572.
God morgon. Jag kommer från Duponts arbetsförmedling.
Ja, kom in.
Är det dina referenser? Du vet väl att du bara ska arbeta nån dag?
-Vad heter du? -Louise.
Börja med att städa lådorna och damma.
Men först bör du packa ner gardinerna där.
Lämna allt på skänken, så inventerar jag det sen.
Hallå? Är det Balong & Co?
Det här är monsieur Verdoux.
Jag vill köpa 500 aktier i Continental Gas, 500 i Consolidated Copper-
-och 100 i Central Carbide. Samma marginal som vanligt.
Jag telegraferar över pengarna, så kommer de i morgon. Au revoir.
KRIMINALPOLISEN
Hon gifte sig med honom och försvann sen spårlöst.
-Kan ni identifiera honom? -Vi hade ett foto av honom...
...men Lena råkade kasta det i brasan.
Men jag känner igen honom om jag ser honom.
Då har vi alla detaljer. Vi hör av oss om vi hittar nånting.
Adjö, madame.
Vad tänker du på?
På tre år har tolv kvinnor försvunnit.
Många av omständigheterna liknar de här.
Alla var medelålders och hade pengar. De gifte sig med samma typ av man.
-Är han gift med allihop? -Det ser så ut.
Han måste ha varit gift med ett halvdussin samtidigt.
Han är en sjöman med en hustru i varje hamn.
-Säljer han försäkringar? -Nej, han är för smart för det.
-Ingen av kvinnorna lär dyka upp. -Så han mördade dem?
Han är en Riddar Blåskägg. En mördare som verkar i hela landet.
Innan du går ut med den teorin ska du nog skaffa lite fakta.
Billigt! Hus till salu
Monsieur Varnay? Jag är monsieur Nutal, mäklaren.
-Det här är madame Grosnay. -Angenämt.
Madame vill titta på huset, såvida vi inte stör.
Inte alls. Stig på.
Ursäkta, jag har varit så upptagen att jag inte hunnit snygga till mig.
-Vilka sagolika rosor. -De kommer från min trädgård.
Louise, kan du slå in rosorna åt madame Grosnay?
Det finns silkespapper i kökslådan till vänster.
Nej, dem ska ni behålla själv.
Jag vill att de uppskattas, därför ger jag dem till er.
Den här vägen.
Här är sällskapsrummet. Alla dörrar och golv är av ek.
Huset är perfekt planerat.
Härifrån har vi underbar utsikt över bergen och havet.
-Vilka vackra berg. -De är Den store arkitektens verk.
Vi kan nog aldrig mäta oss med det.
Sen har vi trädgården, 175 x 85 fot-
-med sju fruktträd av olika slag och mina rosenbuskar.
-Fin atmosfär. -Min hustru la ner sin själ i huset.
Vi var väldigt lyckliga här. Det kan man känna.
Jag beklagar verkligen er hustrus bortgång.
Just det... Hon fick en hjärtinfarkt när hon besökte släktingar.
Det är därför jag måste härifrån. Jag vill slippa alla minnen.
-Vi får det nog nästan gratis. -Ring senare. Jag är upptagen.
Den här vägen.
Här är matsalen och till vänster ligger biblioteket.
-Visst är det trivsamt? -Ja.
Den här vägen. Mot övervåningen.
Huset är litet och lättskött.
-Men det finns en pigkammare. -Jag har en piga och en kokerska.
Ni kan ha en extrasäng i pigkammaren.
Eller använd ett rum på övervåningen, såvida inte er familj ska ha dem.
-Jag har ingen familj. -Är det bara ni och er make?
-Min make är död sen många år. -Säger ni det?
Monsieur Varnay? Monsieur Nutal har telefon från sitt kontor.
Ursäkta mig.
Det här var min hustrus sovrum... Ursäkta mig.
Vi kallade det vårt Sans-Souci. Hon tillbringade mycket tid här.
-Mycket soligt. -Ja, men vissa tycker inte om det.
-Jag gör det. -Ni är Skorpion.
Ert stjärntecken.
-Nej, Vädur. -Ja, naturligtvis.
Himmel och sol - en drömmare.
Era ögon är brunnar, fyllda av ett begär som inte kan mättas.
-Mycket intressant. -Det är ni.
Jag är också Vädur. Jag vet allt om oss.
Märkligt att ni skulle komma. Jag känner på mig att det är ödet.
Om jag kände er bättre skulle jag förklara.
Gifte ni aldrig om er? Ensam... en kvinna med ert temperament.
-Hur så? -Sällskap är viktigt för Vädurar.
-Det är för sent för sånt. -Nej, ert liv har knappt börjat.
Ens liv börjar inte på riktigt förrän man passerat...
-Är åldern viktig, egentligen? -Mycket, för kvinnor.
Ni har nog aldrig varit så vacker som nu.
Jag är bara uppriktig. Ni var säkert mycket vacker som ung-
-men det kan inte mäta sig med er nuvarande mognad, elegans...
Dessutom har ni mer karaktär nu. Mer erfarenhet, mer...
-Mer av allting. -Ni smickrar mig.
Ska jag inte reagera på skönhet, som ni gjorde på blommorna?
"Vilka vackra rosor", sa ni och drog dem närmare era läppar.
Rosorna har tur.
Jag önskar att jag vågade följa mina impulser, men sånt är livet.
Ni är gudomlig, underbar. Det känns som om jag känt er hela livet.
-Det här är löjligt. -Nej, det är vackert och oundvikligt.
Er skönhet bär skulden till det.
Försök förstå. Gör mig inte generad. Alla dessa dumma konventioner...
Jag vill inte vara för uppenbar.
Där är det. Det är ett bi. Stå still, så tar jag hand om det.
-Gjorde ni er illa? -Jag halkade visst.
-Vi måste nog gå. -Vill ni inte se de andra rummen?
Tack, vi har sett tillräckligt. Såvida inte madame vill se mer.
-Nej, tack. -Vi meddelar er hennes beslut.
-Jag vill skicka er en astrologibok. -Gör er inte besväret.
-Hur kontaktar jag er? -Genom oss.
-Glöm inte era rosor. -Nej, tack. Jag tror inte det.
Ni gör mig mycket sorgsen om ni inte tar emot dem.
- Au revoir, madame. - Au revoir.
Trevligt att se er, madame Yvonne.
-En blomma, monsieur? -Ge mig den där.
Ser man på...monsieur Verdoux. Det var längesen. Vad säger du om det?
Jag har inte mycket att tillägga.
-Är du färdig? -Slå er ner.
Monsieur Lavine, det här är monsieur Verdoux.
Han var kassör på banken.
Det var på den gamla goda tiden. Tre år sen.
-Vad gör du nu? -Lite av varje. Fastigheter, aktier...
Det måste ha gått dödsbra.
-Backar marknaden nu? -Man ska köpa nu, när alla säljer.
-Vill ni ha nånting? -Nej, tack.
Ursäkta mig.
Adjö.
-Glöm inte den här. - Merci.
Stackars gamle Verdoux. Det verkar gå bra för honom.
Han råkade ganska illa ut. Han var hos oss i över trettio år.
När Depressionen kom var han en av de första som fick gå.
Efter trettio år...
Där är du ju. Vi ska se vad som finns här...
Möbelhandlare Henri Verdoux.
Det här är Balong & Co.
Börsen har rasat. Vi behöver 50 000 franc i morgon bitti.
Hur ska jag få tag på det?
Annars blir du bankrutt.
Jag ska se vad jag kan göra.
Lydia i staden Corbell.
I Corbell stänger bankerna klockan fyra.
Om jag går nu kan jag ta 14.15-tåget och vara där 15.30.
Då har jag en halvtimme på mig.
Bankerna stänger klockan fyra...
-Lydia! -Jag trodde att du var i Indokina.
-Det var jag, min kära. -Kalla mig inte "min kära".
Du har inte hört av dig på tre månader.
Fick du inte breven? Jag skrev nästan varje dag.
Jag fick bara ett telegram. Du övergav mig.
Som ingenjör måste jag resa runt.
Synd att jag inte visste det innan jag träffade dig.
Vad vill du?
-Ingenting. -Det var nåt nytt.
Jag trodde du skulle bli glad att se mig.
Jag ser dig ju bara när du är ute efter nånting.
Jag vill inte gräla. Det är hemskt.
Livet kan så lätt bli lumpet och vulgärt.
Låt oss försöka hålla det vackert och värdigt.
Vi är inte unga längre.
Så här på ålderns höst behöver vi kamratskap, kärlek, ömhet...
Mest av allt behöver vi varann.
Vi har delat så många vackra och inspirerande stunder...
-...och vi kan dela många fler. -Jag är för gammal för sånt trams.
Jag trodde att jag hade botat ditt ålderskomplex.
Jag blev botad från dig när du smet din väg. Sätt dig!
-Vad gjorde du i Indokina? -Byggde broar. Det var besvärligt.
Vi blev tvungna att göra om ritningarna.
Sen ställde de in allt p.g.a. krisen.
-Vilken kris? -Den ekonomiska krisen.
-Den värsta katastrofen på länge. -Det har inte stått i tidningarna.
De vill tysta ner det, men vi blev förvarnade.
Men bry inte ditt lilla huvud om såna saker.
-Vad menar du med kris? -I morgon blir det rusning till banken.
-Struntprat. -Det spelar ju ingen roll för dig.
-Men jag måste bry mig om det. -Jag också.
-Du kan vara lugn. -Nej, allt jag äger finns på banken.
-Va? -Det vet du, på Kreditbanken.
Det är ju den värsta av alla! Ta genast ut allt!
I morgon är alla banker stängda.
Vad gör jag av pengarna? Jag vill inte ha 70 000 franc här hemma.
Hur mycket? Nej, skynda dig istället.
-Jag tror att det bara är lögn. -Sluta ödsla tid, kvinna.
Kom nu, min kära.
Jag måste vara galen som gör det här.
Vänta du, bara.
-Kassören sa att det var struntprat. -Hade du väntat dig nåt annat?
Jag tror hellre på honom. Varför kan jag inte lämna allt i bankfacket?
Vid en kris kan det bli revolution och den nya regeringen kan ta allt.
Det är bäst att förvara allt här, så att du kommer åt det.
Så att du kommer åt det.
Du ser trött ut. Du behöver en god natts sömn.
Jag måste vara galen som lyssnar på dig.
Tömma bankfacket och ta hit allt... Det kan komma inbrottstjuvar.
-Struntprat. -Tur att vi inte har tjänstefolk.
-De är säkra över natten. -Jag borde ha låtit dem vara.
Om du är osäker kan du ju gå tillbaka med dem i morgon bitti.
Det ska jag definitivt göra.
-Släck lamporna. -Ja, min kära.
-Låste du dörrarna? -Ja, tidigt.
-Stängde du köksfönstren? -Lugn, allt är ordnat.
-Nå, gjorde du det? -Ja, min kära.
-Vilken natt. -Ja, det är fullmåne.
Så vacker den är, denna bleka Endymions timme.
-Vad pratar du om? -Endymion, min kära.
-En vacker yngling, besatt av månen. -Glöm honom och gå och lägg dig.
Ja, min kära.
"Våra fötter, mjukt i blommor..."
Hallå, hallå. Rikssamtal, tack. Parisbörsen, Réaumur 6572.
Balong & Co? Det här är monsieur Verdoux.
Jag telegraferar över 50 000 franc.
Nej, jag kommer inte till Paris på ett tag. Jag har lite att göra.
Jag hör av mig till er. Adjö.
Pappa!
-Mamma! -Vad är det, Peter?
Henri!
Har den äran, Mona.
Du har väl inte glömt att det är vår tionde bröllopsdag idag?
-Jag är känsligare för sånt än du. -Henri...
Tio år...underbara år.
Tack, min kära.
Har du en present åt henne? Kvinnor tycker om sånt.
Jag har en present åt henne. Här.
-Det är ju underbart. -Det kan de aldrig ta ifrån oss.
-Vad fick du, mamma? -Ägarbeviset till vårt vackra hus.
Här är Jeannette. Gör dig klar för middag.
-Får jag äta med dig och pappa? -Jo, i kväll.
-Skönt att komma bort från djungeln. -Djungeln...
-Du är trött, Henri. -Jag antar det.
Om två år kan jag förhoppningsvis gå i pension.
Om du ska förlora hälsan på kuppen bor jag hellre i bara ett rum igen.
-Det ska inte ske igen. -Vi var lyckliga då.
-Är vi inte det nu? -Jo, men...
De senaste tre åren har du varit fruktansvärt hårt pressad.
Har jag?
-Du gör mig orolig, Henri. -Det är det sista jag vill.
Det är ditt sinnestillstånd.
-Du verkar så desperat. -Det är desperata tider nu.
Miljontals svälter. Det är svårt för en man i min ålder att försörja sig.
Jag vet, det är fruktansvärt.
Men när världen känns grym och mörk-
-så tänker jag på en annan värld: på dig och Peter.
Ni är allt jag älskar på denna jord.
-Kan jag hjälpa till? -Hämta tidningen och pappas tofflor.
Jag hämtade dem innan pappa kom.
-Är det kött som luktar? -Ja, du ville ha sällskap vid middagen.
-Varför äter vi inte kött, pappa? -Vi är vegetarianer.
Kommer paret Bottello? Bra.
-Vilka är det, pappa? -Det är herrn som äger apoteket.
Han är en god vän till mig.
Turners undrade om du kan hjälpa till med kyrkobasaren.
-Jag åker till Lyon i morgon bitti. -Så snart?
Affärer är affärer, min kära.
-Var är tidningen, Peter? -Du sitter på den.
-Det gör jag visst. -Ge den till mig. Vila dina ögon.
Läs bara rubrikerna.
"Depression i hela världen. Arbetslöshet i alla länder."
Sluta nu. Det är för deprimerande.
Tänk på hur lyckligt lottade vi är. Du har ett jobb.
Ja, det har jag.
Om jag förlorar ett kan jag alltid hitta ett nytt.
Dra inte katten i svansen. Jag förstår inte varifrån du fått din elakhet.
-Jag leker bara. Han gillar det. -Nej, du är för hårdhänt.
Kom ihåg att våld föder våld.
-Det måste vara paret Bottello. -Peter, bär bort pappas skor.
Martha! Låt mig ta dina saker.
Trevligt att se dig, Maurice.
-Stig på, bara. -Tackar.
Man ser dig inte ofta, Henri.
-Kära Martha. - Maurice. -Hur är det med förkylningen?
-Den är helt borta. -Tog du pillren? Det borde du göra.
-De ger dig styrkan åter. -Hon är ju så kinkig med medicin.
Middagen är serverad, madame.
Jag ger dem jämt till Martha. Hon är familjens försökskanin.
-Hur går affärerna? -Som vanligt. Själv, då?
-Det är mycket att stå i. -Sätt dig till vänster, Martha.
-Hoppas att du stannar längre nu. -Nej, Maurice.
Jag ger mig av igen i morgon bitti.
-Den var bäst hittills. -Jag kan värre än så.
Det låter jättebra. Jag måste berätta den för kaptenen när han kommer.
-Han kommer klockan sex. -Då måste vi sticka.
Varför så bråttom? Vi tar ett glas till. Var är pigan?
Annette! - Ursäkta mig.
-Är du döv? Jag skrek som en tokig. -Jag hörde er inte.
Lamm. Var är fisken från lunch?
-Jag slängde den. Det var så lite. -Den hade räckt åt dig!
-Förlåt, jag kan inte äta fisk. -Då kan du packa och gå.
Lammkotletter. Snart blir det väl biff!
Snart vill hon ha biff istället.
Tjänstefolk... Men jag kastade ut henne.
-Nu har jag ingen piga! -Vi måste sticka, Annabella.
Varför så bråttom? - Du har ju inte spått mig än.
-Vi väntar tills han kommer. -Dela leken i tre högar.
-Hur länge är kaptenen i land? -En vecka, sen åker han igen.
-Jag förstår fördelarna med det. -Jag har inte nått så långt än.
Titta, vilken tur. Undra på att hon vann på lotteri.
-Vinner jag igen? -Skulle inte förvåna mig.
Vänta... Det där är spader ess. Det ger ju ingen tur.
Om du hade nackont och halkade på ett bananskal skulle fallet bota dig.
Det är kaptenen.
Louis, min duva!
-Varför kommer du två dagar för sent? -Vi drev upp på en gyttjebank.
-Vi fick invänta tidvattnet. -Du ser fräsch och saltstänkt ut.
Här är mina vänner. - Vicki, det här är kapten Bonheur.
-Jag glömde ditt efternamn. -Darmond.
Det här är hennes make Joe.
Vi ska nog sticka. Förlåt...dunsta, menar jag.
Trevligt att råkas, kapten...Bonheur.
Då kan jag bara säga bonsoir.
-Vilka var det? -Jag träffade dem på galoppbanan.
Du måste vara försiktig. Du riskerar alltid att bli lottlös.
Har du skött dig? Du har väl inte flirtat med infödingsflickor?
-Hur kan du ens tänka tanken? -Jag tänker mycket när du är borta.
-Jag tänker bara på dig. -Verkligen?
Hela tiden. I hytten, på bryggan och på däck tänker jag på dig...
-...och undrar vad du gör. -Å, min duva.
Ensam på natten, under en tropisk stjärnhimmel.
En wienervals ljuder från salongen...
-Musik på ett fraktfartyg?! -Ja, vi har en radio. Jo då.
-Nu störde du min tankegång. -Du tänkte på mig.
Jag tänkte på dina söta armar, dina små händer och din hårslinga.
Låt mig kyssa dig där.
-Jag önskar att du inte behövde åka. -Jag skulle hellre stanna här med dig.
-Varför gör du inte det? -Det vet du.
Jag skulle ju vara arbetslös, såvida jag inte får sköta dina affärer.
Dem kan jag sköta själv.
Problemet är att du inte litar på mig. Det gör du inte.
Det sårar mig och det stör vår lycka.
Du litar på alla utom mig. Främlingar kan pracka på dig vad som helst.
-Men vad vet du om affärer? -Betydligt mer än du.
Sist sa du att alla banker skulle gå i konkurs.
Du ville att jag skulle ta ut alla pengar. Tur att jag inte gjorde det.
Då pratar vi inte mer om det.
Bli inte arg, min duva.
Jag vill bara inte att du slösar bort dina pengar på värdelösa aktier...
-Alla är inte värdelösa. -Jo, alla.
Jag tror fortfarande på Stillahavskraftbolaget.
-Vad i jösse namn är det? -En maskin som flyter på vågorna.
När den gungar vrids ett hjul och alstrar elektricitet.
-Vad alstrar den vid stiltje? -Var inte så pessimistisk.
Det är det jag menar. Du slösar ju bort pengarna.
Snart är pengarna värdelösa, och vad har du gjort åt saken?
-Vad vill du att jag ska göra? -Investera klokt och säkert.
I mark, fastigheter eller smycken.
Lustigt, det har jag precis gjort. Jag köpte diamanter.
-Vem köpte du dem av? -Joe - han som just gick.
-Så köper man inte smycken! -Var inte dum, han är hälare.
Jag fick 180 karat diamanter för 20 000 franc.
-Det får du inte ens glas för. -Det är inte glas.
Hur vet du det? Får jag se dem.
-De skurkarna. Om de lurade mig... -Jag kan avgöra om de lurade dig.
Som jag trodde, de är falska. Det är glas, din dumma åsna.
-Hon är sju. Jag måste med tåget. -Du kom ju nyss.
Jag är kapten på en båt. Jag kan inte lämna den i torrdocka.
-Ska jag vara alldeles ensam? -Det kan jag inte hjälpa.
-Varför kom du hem, då? -För att rädda dig från svindlare!
Jag ska se till att de åker in.
Du trodde att du köpte stöldgods. Det är straffet för din ohederlighet.
Du har gjort av med 200 000 franc.
Och vad har du fått för dem? Ingenting, förutom huset.
-Och det blir säkert beslagtaget. -Nej, du.
Jag skrev över det på dig.
Det var det enda vettiga du gjort.
Jag gjorde det när de försökte komma åt mitt bankkonto.
Lugn, jag tog ut pengarna och gömde dem på ett säkert ställe.
Här i huset?
Spelar ingen roll. Ingen kommer att hitta dem.
-Du är alltid så misstänksam. -Nej, det är min försvarsmekanism.
Jag vill verkligen inte lämna dig ensam i kväll.
-Stanna, då. -Jag kan ge mig av i morgon bitti.
Gör det. Vi skulle ha så roligt.
Du har rätt. Jag ska inte lämna dig ensam i kväll.
50 milliliter kloroform, tack.
-Hur mycket blir det? -75 centimes.
-Louis, det här är monsieur Challain. -Jag är chef för Saltvattenbolaget.
Här är 5 000. Ni får resten i morgon.
-Vad är det här? -Nåt som kanske intresserar er.
-En maskin som gör bensin av vatten. -Ge mig pengarna!
-Våga inte förödmjuka mig igen. -Jag vill inte att du gör bort dig.
Jag är inte så dum. Jag vann på lotteri.
Vilket trams. Förvandla saltvatten till bensin...
-Om det lyckas äger vi haven. -Befängt.
Gå och lägg dig. Jag vill sova.
Visst, min kära.
-Vem är du? -Pigan.
Jag undrar om jag får sova här. Jag har ingenstans att ta vägen.
-Vem är det? -Pigan. Hon vill sova här.
-Jag lovar att ge mig av i morgon. -Visst, låt henne sova här.
Merci.
Det ser ut som om en cyklon dragit fram genom sovrummet.
-Var jag arg på dig i går? -Nej.
-Kaffe? -Nej, tack.
-Jag trodde du avskedade pigan. -Jag hade inte hjärta att göra det.
-Dessutom finns det ingen billigare. -Jag måste till båten.
-Ses vi inte på sex veckor? -Jag försöker komma innan vi åker.
Adjö, min kära.
Madame Grosnay, madame Grosnay...
Där har vi henne. Madame Grosnay, Passy 3211.
Hallå? Passy 3211, tack.
Har madame Grosnay kommit tillbaka än?
Det här är Benedict, skräddaren.
Är hon ute? När kommer hon tillbaka?
Halv ett... Nej, lämna inget meddelande.
Madame Grosnay, 151 Avenue Victor Hugo.
-Madame Grosnay! Kapten Bonheur. -Vem?
Honnör, sa jag. Jag är monsieur Varnay. Ni tittade på mitt hus.
Ja, jag minns er.
Jag ville skicka en astrologibok till er, men fick inte tag på adressen.
Jag gjorde er generad, men om ni låter mig be om ursäkt...
Tack, men jag tror inte att det behövs nån förklaring.
Adjö, monsieur Varnay.
God morgon.
Jag vill ha tre dussin rosor och ett halvdussin orkidéer.
Skicka dem till madame Grosnay, 151 Avenue Victor Hugo.
-Ett kort? -Ja. Fem, sex stycken.
Ni får så många ni önskar.
Gör samma leverans två gånger i veckan i två veckors tid.
-Hur mycket blir det? -Få se... Det blir fem leveranser.
2 500 franc, monsieur.
Det är sånt som måste göras.
Behåll växeln.
-Fruktvin, Martha? -Ja, tack.
-Hoppas vi får se dig oftare, Henri. -Det får du aldrig, Maurice.
Tyvärr dras man in i denna stressiga och förvirrande värld.
Jag ser fram emot våra lugna sällskapskvällar-
-och dina trivsamma samtal om övernaturliga, farmakologiska ting.
Du borde ha blivit kemist, Henri.
Kemi är en materiell manifestation av det metafysiska.
Nu är du mystisk.
Minns du att vi diskuterade ett humant sätt att avliva dumma djur?
Ett dödligt gift. Ingen smärta, inga konvulsioner, smakar ingenting.
Djuret dricker det och inom några timmar somnar det och dör.
-Vilket minne du har. -Du experimenterade med tre ämnen.
-Exnid, etnabromid och nåt mer. -Ja, det var mycket intressant.
Etnabromid orsakar kvävning-
-men för att fördröja exnidens frätande egenskaper tillsattes C2HC.
-C2HC? -Ett frysmedel.
När det sväljs förändras vävnaden. Inom en timme börjar exniden verka.
Effekten blir som vid hjärtfel: Systolisk kramp och sen...
-Vad har du gjort med det? -Inget. Medicinalstyrelsen förbjöd det.
-Varför? -Det var för farligt.
Underligt nog lämnar giftet inga spår, varken i magen eller blodet.
Kan du tänka dig ett sånt vapen i händerna på en brottsling?
Tänk så mycket pengar han skulle få av försäkringsbolagen.
Vi kan ju slå mynt av det.
Försäkra folk och sen döda dem... Vi skulle bli miljonärer.
Jag tror faktiskt att giftet skulle lämna spår i en människa.
-Vi har en annan ämnesomsättning. -Det kan vi ta reda på.
Det verkar inom en timme, sa du.
Förgifta en luffare och låt honom ta in på ett hotell.
När folk hittas döda på allmän plats blir det alltid en obduktion.
Då får du veta det utan att ta den minsta risk.
Vilken djävulsk tanke.
Såna experiment bör vi nog överlåta till brottslingen.
C2HC...
Och nu till experimentet.
Vilken skur.
-Ska jag följa er nånstans? -Tack.
Tillåt mig.
-Så ni kommer från Belgien? -Jag kom hit efter kriget.
-Var bor ni? -Hotel Lausanne.
-Det ligger ju precis intill. -Ja.
Ta av er kappan. Tillåt mig.
-Vad är det där? -En kattunge. Den satt vid dörren.
-Tycker ni om katter? -Nej, men den var blöt och kall.
-Ni har inte lite mjölk åt den? -Jo. Det är inte så illa som ni tror.
-Låter jag så pessimistisk? -Ja, men jag tror inte att ni är det.
Om ni är ute en kväll som denna är ni optimist.
-Jag är allt utom det. -Är det motigt nu?
-Ni är enastående observant. -Absolut.
Hur länge har ni befunnit er i den här sitsen?
-Ganska länge... Tre månader. -Jag tror er inte.
En vacker, klipsk kvinna som ni borde ha klarat sig bättre.
Säg sanningen nu.
Har ni nyss kommit ut från sjukhuset eller fängelset?
-Jag vill hjälpa er. -Ni är alltså filantrop?
-Jag begär ingenting i gengäld. -Är det här Frälsningsarmén?
Om ni känner så har ni full frihet att ge er av.
-Jag kom just ut från fängelset. -Vad satt ni inne för?
De kallade det tillgrepp. Jag pantsatte en hyrd skrivmaskin.
Kunde ni inte bättre än så?
-Vad fick ni? -Tre månader.
-Så detta är er första dag på fri fot? -Ja.
Stackars er.
Inget är bestående här i världen, inte ens våra bekymmer.
Är ni hungrig?
Medan jag åtgärdar det kulinariska får ni hämta några saker från köket.
-Jag adopterar gärna kattungen. -Gör så.
Vi dukar bara åt en.
Ska ni inte ha nåt? Då behövs bara en kniv, en gaffel och en servett.
Gå in dit och känn er som hemma, så kommer jag lite senare.
Jag vet inte om det här duger: äggröra, rostat bröd och rött vin.
Slå er ner.
Ni är trött. Jag tar er till hotellet direkt efter maten.
Så snällt. Jag förstår inte varför ni gör allt det här.
-Är vänlighet så sällsynt? -Jag började nästan tro det.
Vi skålar.
-Behöver ni hjälp? -Nej, sitt kvar.
- Voilà. -Ni är lustig.
Ni är hungrig. Ta för er.
-Vad är det ni läser? -Schopenhauer.
Har ni läst hans avhandling om självmord?
Tänk er att ni somnar och allting bara stannar.
Skulle ni inte föredra det framför detta trista liv?
-Jag undrar... -Dödens nalkande är skrämmande.
Om de ofödda visste att livet nalkades skulle de bli lika rädda.
-Men livet är ändå underbart. -På vilket sätt?
Allt. En vårmorgon, en sommarnatt, musik, konst, kärlek...
-Kärlek? -Den finns. Jag var kär en gång.
-Attraherades ni fysiskt av nån? -Det var mer än så.
-Kvinnor är väl kapabla till mer. -Ni gillar inte kvinnor, va?
Jag älskar kvinnor, men jag beundrar dem inte.
Kvinnor är jordnära. Realistiska och pragmatiska.
När en kvinna bedrar en man börjar hon förakta honom.
Trots hans fördelar byter hon honom mot nån sämre-
-förutsatt att denne är mer...attraktiv.
-Ni vet inte mycket om kvinnor. -Ni skulle bli förvånad.
Kärlek är att ge och att offra sig, det en mor känner för sitt barn.
-Älskade ni nån på det sättet? -Ja. Min make.
-Är ni gift? -Jag var det.
-Han dog medan jag satt i fängelse. -Jag förstår.
-Berätta om honom. -Det är en lång historia.
Han blev skadad i kriget. En hopplös invalid.
Därför älskade jag honom. Han behövde mig.
Han var som ett barn.
Men han var mer än ett barn för mig. Han var en religion...mina andetag.
Jag hade kunnat döda för hans skull.
Nej, kärlek är nånting väldigt verkligt och djupt, det vet jag.
-Men... -Förlåt, det ligger lite kork i ert vin.
Låt mig hämta ett nytt glas.
Vad tänker ni på?
Mera vin?
Klockan är mycket och ni är trött.
-Det här klarar ni er nån dag på. -Tack.
Det här är för mycket.
Jag är löjlig som gör så här... Jag hade börjat tappa allt hopp.
Efter det här vill jag börja hoppas igen.
Hoppas inte för mycket. Man måste vara hjärtlös i denna hjärtlösa värld.
Det är inte sant. Världen är fumlig och sorglig.
Men lite godhet kan göra den vacker.
Bäst att ni går innan er filosofi fördärvar mig.
Ni kan gå ut här.
God natt och tack.
-Har jag fått nåt meddelande? -Inte än.
-Hur många leveranser har hon fått? -Två. En var tredje dag.
-Då är det en vecka kvar? -Oui.
Vi får fortsätta att hoppas på det bästa. Adjö, mademoiselle.
Monsieur Verdoux? Jag är kommissarie Morrow från polisen.
-Jag vill tala med er. -Stig på.
Den här vägen.
-Fina föremål. Är ni samlare? -En blygsam sådan.
Den här är lustig. En gammal galjonsfigur...från fören på en båt.
Mycket fin.
-Vad är det där? -Jag vet inte varifrån den kom.
Slå er ner, monsieur.
-Vill ni ha ett glas? -Nej, tack.
Jag har några frågor. Hur länge har ni varit i möbelbranschen?
I ungefär tre år.
-Känner ni en Thelma Varnay? -Hursa?
-Thelma Varnay. -Nej, det gör jag inte.
-Eller Lydia Floray? -Floray... Floray...
Lydia Floray från staden Corbell.
Tyvärr inte, monsieur.
-Ni har väl fru och barn? -Ja.
-Hur känner ni Annabella Bonheur? -Jag förstår inte.
Spelet är slut, kapten. Jag har skuggat er i två veckor.
Ni har rest väldigt flitigt i landet. Ni behöver ett par rullskridskor.
-Vet min hustru om det här? -Nej, ingen vet det. Inte ens polisen.
Jag ville vara helt säker först.
Vad är jag anklagad för?
Bigami.
Och fjorton mord.
Tack, men jag tror inte att mord- anklagelserna leder någonvart.
-Det finns nåt som heter corpus delicti. -Lugn, vi kommer att hitta liken.
Det tror jag inte.
Ni blir häktad för bigami till dess.
Ni har inga bevis för mord och det vet ni.
Men om ni låter mig träffa min fru skriver jag under ett erkännande.
Då säger vi så.
Vi är framme om en timme och tjugo minuter.
Jag har aldrig varit så trött förut. Jag måste ta en liten lur.
Jag måste tyvärr vidta säkerhetsåtgärder.
Jag är så sömnig. Det måste ha varit vinet.
KOMMISSARIE MORROW HITTAD DÖD PÅ TÅG
-Hej. -God dag.
Minns ni inte mig?
Jo...
-Hur uppför sig världen? -Jag ska inte klaga.
Jag behöver en förvaltare. Känner ni nån som vill ha ett jobb?
Nej, men jag kan inte hålla på så här hela tiden.
Jag är inte ute efter pengar.
Jag ville bara säga hej.
Ni tror mig inte, eller hur?
Ta de här. Ta dem, var inte dum nu.
När får jag träffa er igen?
Fortsätt med ert, bara.
VÄTEPEROXID
Det är mitt samtal.
Annabella? Det är din duva. Jag flyger hem.
Båten ligger fortfarande på land. Hon var värre skadad än vi trodde.
De skrapar fortfarande skrovet. Ja, det kan man säga.
Det kommer att ta flera dagar. Därför kommer jag hem...genast.
Adjö.
-God middag, kapten. -God middag.
Bär upp den till mitt rum.
-Min duva! -Annabella.
-Vad är det där? -Fin, va? Grannkvinnan väntar barn.
Tur att du är här. Jag vill skriva över huset på mig själv igen.
-Självklart. -Bra, då går vi till advokatbyrån direkt.
-Jag vill få det överstökat. -Inte nu, jag kom ju precis hem.
Jag vill att det bara blir vi idag, ensamma i skymningen.
-Vi kan göra det på måndag. -Bra, då äter vi middag.
Vi lagar maten själva och skickar iväg pigan.
Om jag hade vetat det här...
Annette! Du kan ta ledigt resten av dagen.
-Vad vill du dricka till maten? -Bordeaux blir bra, min duva.
Vad gör du, Annette?
-Hade du sönder nåt? -Nej, jag stängde bara fönstret.
Var mer försiktig nästa gång.
-Jag letar efter en korkskruv. -Den ligger nog i vardagsrummet.
-Maten är färdig om en halvtimme. -Då förtjänar du nåt att dricka.
-Vad ska du dricka? -Sarsaparill. Doktorns order.
Kvällen slutar väl med att vi spelar domino.
Gott vin. Jag gillar torrt vin, jag blir så törstig av det.
Jag har nästan druckit hela flaskan och du har knappt rört ditt glas.
Du har bara stirrat hela kvällen. Jag trodde vi skulle njuta av skymningen.
-Akta möblerna, kära du. -Du ska alltid klaga.
Drick det här nu.
-Att du kan dricka den där smörjan. -Det är gott, smakar som vin.
Mycket torrt också.
Det var sarsaparill. Du dricker mitt vin.
Min duva!
Släpp in mig!
Älskling! Qu'est-ce que c'est?
-Låt mig vara, kvinna. -Jag ska hjälpa dig.
Annette! Kom fort!
Berätta vad som hänt, älskling.
-Jag är förgiftad... Ring min fru. -Jag är här.
-Drick lite vin. -Ta bort det!
-Jag ska lätta på slipsen. -Låt mig vara.
Var är pigan?
Vad i Julius Caesars namn har hänt?
Jag satt och blekte håret och allt föll av.
-Hämta en läkare. Två, förresten! -Ta bort det!
Var lugna. Giftet måste vara borta nu när vi har magpumpat honom.
Ta medicinen i två, tre dagar.
-Hur är det med pigan? -Hon mår bra, men ser inte bra ut.
-Märkligt att ni inte blev påverkad. -Inget påverkar mig. Jag har tur.
Kaptenen behöver omväxling. Ett par dagar på landet skulle göra er gott.
Hörde du det? Vi borde åka till landet, bara du och jag.
-Vore det inte roligt? -Underbart.
-Inte en människa någonstans. -Perfekt.
Synd att vi inte tänkte på det förut.
Det är sagolikt.
-Vad är det där? -Ett ankare, ifall vi vill fiska.
Det finns säkert massor här!
Jag ser en, ett riktigt monster!
Nej, det är ju jag. Så dumt, min egen spegelbild.
Det är varmt. Jag vill så gärna bada.
-Skulle du vilja det? -Det skulle vara fint.
-Kan du lära mig att simma? -Jag ska försöka.
-Där är en fisk! Ge mig spöet! -Hetsa inte upp dig nu.
För sent. Vi kunde ha fångat den.
-Kroken måste agnas först. -Agna den, då!
Det är en stor rackare.
-Ge hit spöet! -Jag måste agna kroken.
Då hinner ju fisken försvinna. Har du inget sunt förnuft?
Vad gör den där? Du tänkte väl inte agna med den?
Den där nappar de aldrig på.
-Vad gör du nu? -Sätter en mask på kroken.
Vidrigt! Tror du att jag tänker äta en fisk som ätit mask?
-Då fiskar vi utan dem. -Bra.
-Du är väl inte arg? -Nej.
Var inte arg för att du råkar ha fel. Du kan inte ha rätt jämt.
Där är nånting. Det är jättemånga, de nosar på kroken.
Vet du... Är nåt på tok?
De är jättefina. Det är massor av riktiga bamsingar.
Var försiktig, din klantskalle! Är du sjösjuk?
Du borde skämmas, som har varit på havet hela livet.
Jag har en! Det är en riktig baddare!
Jag har en. Ligg inte och sov, hjälp mig!
Vad är det med dig? Nu är den borta.
Om du hade hjälpt till hade jag fått den.
Vad är det? Är du full?
Smygsuper du?
Ta med sig en flaska...
De nosar fortfarande på kroken.
Titta, så många fiskar. Där är en klok en.
Nej, han vill inte... Vad ska du med den där?
-Fånga honom med lasso. -Var inte dum, det går inte.
Jo då. Man behöver bara lägga den runt huvudet.
Sen drar man åt, så här.
-Vad är det där? -En joddlare.
-Det förstör ju allting. -Det gör det.
-Synd att vi inte fick vara ifred. -Det är det.
-Vi som hade planerat det så noga. -Ja.
Han tittar på oss med kikare.
Vi tar av den här, annars tror han att du mördar mig.
Där är ett helt gäng. De ska ha picknick.
-Jag åker tillbaka till båten. -Vi har ju precis kommit hit.
-Vad gör du? -Jag har en!
-Var inte dum. -Den är jättestor. Knuffas inte!
-Jag knuffas inte. Sitt ner! -Jag kan inte!
-Stå still. -Jag försöker ju...
Hjälp! Hjälp!
Idiot! Vet du inte bättre än att stå upp i en båt?
-Du har uppträtt konstigt på sistone. -Var är min hatt?
-Madame Marie Grosnay? -Kära nån... Tack.
-Du skulle väl till södra Frankrike? -Jag hittade inget som passade.
-Mera blommor. -Ställ dem där borta.
Å, Marie... Så ljuvligt. Vem kommer de ifrån?
Den där förskräcklige mannen som förföljer mig.
-Jag måste få veta vad han skrev. -Samma två ord: "Snälla, snälla."
Jag har aldrig varit med om sån aggressivitet.
Han ber i alla fall om det han vill ha. Varför ringer du inte?
-Den där gamle rouén? -Så länge han inte är för gammal.
Jag känner honom inte och har inte hans telefonnummer.
Skicka då ett brev via floristen.
God morgon, monsieur. Ni har fått ett brev.
-Skickade ni blommorna? -Ja, de sista skickades i går.
Fortsätt då i två veckor till. Nej...gör inte det, förresten.
-Får jag låna telefonen? -Oui.
Hallå? Passy 3211, tack.
Det här är monsieur Varnay.
Jag kan inte vara arg på er längre.
-Bra. När kan vi ses? - Varför är ni så enträgen?
-Jag älskar dig, Marie. - Ni känner mig knappt.
Vi förstod varann redan när vi träffades första gången.
Jag såg det i dina ögon, Marie. De är vackra...
...som stjärnornas ensamhet. Jag undrar ofta vem du är i mörkret.
- Jag förstår inte riktigt... -Bara en symfoni kan uttrycka det.
Sfärernas musik.
Jag är inte så eterisk av mig.
Du är helgon, syndare, orm och gasell i ett.
Varenda bild av dig har etsat sig fast i mitt minne.
Jag måste få träffa dig - genast.
Bra, jag kommer direkt.
-Hur mycket kostar det? -En franc.
Behåll växeln.
-Marie, min älskade... -Ursäkta mig. Vem söker ni?
-Madame Grosnay. -Den här vägen.
Jag är madame Lasalle. Marie kommer strax ner.
Givetvis.
God dag.
-Yvonne, det här är monsieur Varnay. -Vi har hälsat.
Då äter vi middag hos mig klockan halv åtta.
Det behövs inte, raring. Adjö.
Ni stygga karl.
-Är jag stygg? -Ja, mycket.
-Slå er ner där borta. -Tack.
-Te? -Ja, tack.
-Mjölk och socker? -Nej, tack.
Nu när Yvonne är borta är jag lite rädd för er.
Ni vet ju vad som hände sist vi var ensamma.
Jag lät känslorna ta överhanden. Det ska inte upprepas.
Säg inte så.
Det är livets ironi... att göra fel sak vid rätt tillfälle.
Eller ska vi säga att ni gjorde rätt sak vid fel tillfälle?
Jag spillde inte en droppe.
-Marie, min älskade... -Nej, snälla...
-Vilken fin dag för bröllopet. -Tänk att det skulle hända Marie.
-Och så snart. -Vi måste ge dem nåt att dricka, John.
Prästen blir sen, han har en begravning.
Han kan väl viga först och begrava sen?
Och Marie är långt ifrån klar.
-Var är brudgummen? -Han avskyr visst sånt här.
Ja, båda ville ha en lugn tillställning, men sånt här blir ju lätt stort.
-Vad var det? -Jag har aldrig sett henne förr.
Monsieur Bismo tog med henne.
-Den ska jag berätta för kaptenen. -Har ni hört den om diamantbröllopet?
-God middag. -Min vän, monsieur Carno.
-Vad gör du här? -Jag är med vid alla högtider.
-Är ni brudtärna? -Nej, jag är en utomstående.
Madame Bonheur är min vän. Hon var i Paris, så jag tog med henne.
Henri! Hur mår du?
Du ville ha ett lugnt bröllop, men det här är för Maries skull.
Jag är ledsen. Nu måste du göra dig omaket att träffa mina vänner.
Detta är brudgummen, monsieur Varnay.
Det här är madame Cornet, monsieur Simon, monsieur Delage-
-madame Bremer, madame Voselli, monsieur Contrepaire-
-monsieur Potis, madame Voulon-
-och så min make, förstås.
Resten tar vi efter vigseln. Visst är jag snäll?
Du är mycket vänlig. Inte på ett nedsättande vis.
-Oj, jag ber om ursäkt. -Vad sägs om en drink?
-Hur känner ni er? -Mycket splittrad.
-Ta er samman. Det blir värre sen. -Så sant. Men vad säger jag!
-Idag gör jag allting fel. -Det hoppas vi inte.
-Jag menade inte det heller. -Monsieur...
Lustigt. Man tenderar att skratta på begravningar och gråta på bröllop.
-Nån håller tydligen inte med mig. -Vem kan hon vara?
-Du borde väl veta? -Javisst. Madame Bonheur från Lyon.
Det betyder tur. Du kommer att få en trevlig överraskning.
Ursäkta mig.
-Vad var det? -Troligen drinkarna.
En öl, tack.
Tack.
Var är Bismo? Ursäkta mig.
Monsieur Varnay! Är nåt på tok?
-Nej, jag beundrade era blommor. -Jaha. Här är våra blåklockor.
-Campanula. -Och här är primulorna.
Jaha, Oenotherasläktet.
-Oj! Är ni sjuk? -Kramp. Ett arv från tiden i Indien.
-Jag hämtar nåt. -Det går snart över.
-Prästen är här. -Han får vänta. - Kan jag göra nåt?
-Bismo. -Detta är madame Bonheur.
-Ta väl hand om henne. -Ja, mig kan du lita på.
John! - Hur står det till?
Prästen är här och Henri har fått kramp i lusthuset. Se efter honom.
Låt oss se vad vi kan göra.
Ingen här. Han har väl repat sig.
Han kanske är vid bålen? Kom, vi går och ser efter.
Vad letar ni efter? Har ni tappat nåt?
-Jag tappade min smörgås. -Vilken sort?
En vanlig. En skiva bröd mellan två skivor kött.
-Vitt eller grovt? -Just det.
-Stanna här. Jag hämtar en ny. -Tack.
-Han verkar inte vara här. -Där är han! Stanna här.
-Vad är det? -Kramper. Jag kan inte stå upprätt.
-Vi går in. -Jag stannar hellre här.
Det stora ögonblicket är inne. Var vänliga, stig in i huset.
-Du måste följa med mig in. -Nej, jag vill stanna i trädgården.
-Luften gör mig gott. -Där är ni ju. Jag förstod inte riktigt.
-Ville ni ha vitt eller grovt bröd? -Grovt.
Vilket vackert ställe ni har. Underbart. - Dra inte i mig. Jag kommer ju.
De får skjuta upp vigseln. Om du vilar i tio minuter kanske smärtan försvinner.
-En mycket bra idé. Gå och säg det. -Nej, vi går in först.
Jag vill inte ta några risker. Kom nu.
-Jag kan väl få stanna i friska luften? -Nej, tio minuters vila gör dig gott.
-Det är en muskelsmärta, förstår du. -Jag förstår.
-Vad var det? -Inget.
Varnay!
-Henri! -Älskling, vi ses sen.
Varnay!
Monsieur Varnay!
Monsieur Varnay är den vi söker.
-Men han måste ha flera namn. -Jag kan inte tro det.
Synd att han inte övergav Thelma. - Grattis, madame Grosnay.
Jag visste att det var han när vi såg det i tidningen.
-Vi har inte ens ett foto att gå efter. -Jag skulle känna igen honom.
-Var bodde han senast? -Hotel Splendide.
-Han har flyttat därifrån. -Jag vet. - Sa han vad hans yrke var?
Ja, han var forskningsresande för International Geographical Society.
-Ni bör nog kontakta dem. -Han är nog på väg till Nordpolen nu.
Den organisationen finns inte. Men vi ska efterspana honom.
Det här är strikt konfidentiellt. Inte ett ord till pressen.
BÖRSKRASCH; EFTERFÖLJANDE PANIK
BANKER GÅR OMKULL; UPPLOPP FÖLJER
Hallå? Ja, ja. Vad sa du?
Vi måste ta till utmätning.
Jag har ju fru och barn.
Tyvärr, vi behöver pengarna.
Ge mig tio minuter, bara tio minuter.
Bra, jag ringer sen.
Réaumur 6572.
Balong & Co.
Det är Henri Verdoux. Sälj allt jag har.
Du blev utblottad för flera timmar sen!
KRIS I EUROPA
NAZISTER BOMBAR SPANSKA REGERINGSTROGNA
Kom hit.
Ja, just ni.
God dag, herr filantrop.
Minns ni mig inte? Ni tog mig hem till er en regnig natt.
Och när ni givit mig mat och pengar skickade ni iväg mig.
-Jag måste ha varit galen. -Tyst! - Vart är ni på väg?
-Ingenstans. -Hoppa in.
Till Café Royale. - Nu ber jag er att bjuda mig igen.
-Det blir dessvärre svårt. -Då får jag nöjet att bjuda er.
-Tack. -Jag har alltid velat träffa er igen.
-Ni hade flyttat från er möbelaffär. -Där har jag inte bott på åratal.
Ni minns mig nog inte, men varför skulle ni göra det?
-Det borde jag verkligen göra. -Minns ni inte?
-Jag var just frigiven från fängelset. -Sch! Chauffören!
-Javisst! Er make var invalid. -Jaså, det kommer ni ihåg?
Det kommer jag aldrig att glömma. Men ni...och det här? Vad hände?
Den gamla vanliga historien. Min lycka vände.
-Jag träffade en krigsmaterielfabrikör. -Den branschen borde jag ha varit i.
Den ger stor utdelning snart.
Så trevligt att träffa er igen. Ni anar inte vad er godhet betydde.
-Godhet är passande ibland. -Berätta om er själv.
-Jag talar hellre om er och... -Vad då?
Er vän. Hurdan är han?
Vänlig och generös på många sätt. Men skoningslös i affärer.
Affärsbranschen är skoningslös. Älskar ni honom?
-Ni tror väl inte på sånt? -Alla behöver kärlek.
Något har hänt. Ni tycks ha mist er aptit på bitterhet.
Jag saknar väl bruk för det sen jag slutade kämpa.
-Det finns alltid nåt att kämpa för. -För mig finns ingenting.
Efter kraschen förlorade jag min familj.
Förlåt, jag visste inte...
Men de är lyckligare där de är nu.
-De slipper leva i en osäker värld. -Ni har förändrats, det märks.
Sedan jag förlorade min familj är det som om jag vaknat ur en dröm.
Vad menar ni?
Jag var banktjänsteman. Mitt liv bestod av en monoton rytm.
Dag efter dag räknade jag folks pengar. Sen bröts rytmen. Jag förlorade jobbet.
En bedövad förvirring följde. En mardröm.
Jag levde till hälften i en drömvärld, en hemsk värld.
Nu har jag vaknat. Ibland undrar jag om den världen existerade.
Ni har gått igenom ett svårt prov, men ni får inte låta det förtära er.
Nej, misströstan är en drog. Det invaggar ens sinne i likgiltighet.
Då ger man ju upp livet.
-Det måste vi alla göra. -Men inte för tidigt.
-Varför inte? -Måste ni alltid veta varför?
-Det kanske hjälper om vi vet det. -Livet är outgrundligt.
Därför måste ni fortsätta, om så bara för att fullborda ert öde.
Mitt öde...
Varför gå upp i Eiffeltornet på kvällen?
-Man ser ju inget. -Phoebe har sina idéer.
-Hur många? -Vi blir fem.
-Jag vill äta nu. -Vi borde vänta.
De kommer inte på flera timmar. Vad vill du dricka?
-Vermouth. -Två Vermouth. - Låt oss dansa.
-Vad är det? -Thelmas make. Bakom dig.
Ja, det är han.
-Du kliver på mina fötter. -Jag kan inte hjälpa det. Vi sätter oss.
-Stackars Thelma. -Ta dig samman. Jag ringer polisen.
-Lämna mig inte, han mördar mig. -Håll ögonen på honom.
Följ efter honom om han går sin väg.
Ni ser trött ut. Ni behöver någon som tar hand om er.
Ni är så vänlig.
Tack, madame.
Tack.
Taxi, sir?
Bil nummer tio!
-De tänker åka. -Ta bilnumret.
Jag har ingen penna, hämta en.
Ursäkta mig...
-Kan ni låna mig en penna? -Det finns på kontoret, runt hörnet.
Öppna dörren! Släpp ut mig!
Hjälp! Hjälp!
-Nu tar jag adjö. -Vad ska ni göra?
Jag tänker fullborda mitt öde.
-Här är mitt kort. Hör av er snart. -Merci.
-I morgon? -I morgon.
Jaha, sir?
Jaha, gubbar. En i varje hörn, två på baksidan. Resten följer med mig.
-Du stannar här, Victor. -Ja, sir.
Skingra er. - Den här vägen.
Där är han!
Det är inte han, det är min bror!
Vad har ni gjort? Det är ju mitt vittne. - Hämta ett glas vatten.
Min stackars bror!
Ni!
-Släpp fram oss! - Vad är det? -Jag såg honom just. Där!
Släpp inte ut nån. Jacques, Henri, vakta dörren.
Tack! Där är han! Det är han!
-Henri Verdoux? -Till er tjänst.
VERDOUXRÄTTEGÅNGEN SNART SLUT
Aldrig tidigare har så oerhörda dåd avslöjats.
Ni har ett grymt, cyniskt monster framför er. Se på honom.
Iaktta honom. Han hade kunnat försörja sig på anständigt vis.
Men han rånade och mördade kvinnor.
Han gjorde det till sitt yrke. Vårt samhälle måste skyddas.
För denne massmördare yrkar jag på avrättning i giljotinen.
Staten har inget övrigt att tillägga.
RIDDAR BLÅSKÄGG-UTSLAGET VÄNTAS IDAG
Ni har förklarats skyldig. Har ni nåt att säga innan påföljden bestäms?
Ja, monsieur, det har jag.
Åklagaren har försummat komplimanger, men erkänner att jag är begåvad.
Tack, monsieur, det är jag. I 35 år använde jag begåvningen på ärligt sätt.
Efter det var ingen intresserad av den.
Jag tvingades att bli min egen. Och det här med massmördare...
Uppmuntrar inte världen till det? Tillverkar man inte vapen för massmord?
Har inte vapnen sprängt intet ont anande kvinnor och barn i bitar-
-på ett mycket vetenskapligt sätt?
Som massmördare är jag en amatör.
Men jag vill inte förlora mitt humör, för jag ska snart förlora mitt huvud.
Nåväl, då jag ska lämna denna jordliga existens vill jag säga följande...
Jag kommer att träffa er alla igen...
...mycket snart.
VERDOUX SKA GILJOTINERAS; VÄGRAR ATT BE OM NÅD
Inga foton!
Han är galen, han vrider och vänder på allt.
Han säger att gott och ont hör ihop, att ondskan är solens skuggor.
Han driver med oss.
-Vi ses senare, Max. -Hoppas du lyckas bättre.
Inga foton!
Jaha, ja, Verdoux... Du måste väl erkänna att brott inte lönar sig?
-Nej, inte i liten skala. -Vad menar du?
-Framgång kräver god organisation. -Du lämnar väl inte världen cynisk?
Att vara idealistisk nu vore väl orimligt?
-Vad är det för prat om gott och ont? -Nyckfulla krafter, min vän.
-För mycket av något förgör oss alla. -Det goda får man aldrig nog av.
Problemet är att vi aldrig har fått nog av det.
Jag har varit din vän, Verdoux.
Ge mig en moralhistoria. Ett tragiskt exempel på ett brottsligt liv.
Hur kan någon vara ett exempel i denna tid av brott?
-Du är ju det. En rånare och mördare. -Det var i affärer.
Andra gör inte affärer på det viset.
Så är det med många stora affärer. Krig, konflikter...
Allt är affärer.
Mördar du en, så är du en skurk. Mördar du miljoner, så är du en hjälte.
Antal rättfärdigar, min vän.
-Fader Ferro vill träffa dig. -Visa in honom.
Ursäkta mig, men min tid är begränsad.
-Vill du säga något mer innan jag går? -Ja. Adjö.
Varsågod, fader.
Jaha, fader... Vad kan jag göra för er?
Inget. Jag vill hjälpa dig, om jag kan. Jag vill att du ska försonas med Gud.
Jag lever i fred med Gud. Jag är i konflikt med människan.
-Ångrar ni inte era synder? -Vem vet vad synd är?
Den föddes genom Guds fallna ängel.
Vem vet vilket slutligt öde den tjänar?
Vad skulle ni göra om inte synden fanns?
Det jag gör nu, min son. Försöka hjälpa en förlorad själ i nöd.
De kommer. Låt mig be för dig.
Som ni vill. Men herrarna vill nog inte vänta.
-Må Herren vara din själ nådig. -Varför inte? Den tillhör ju honom.
Henri Verdoux, Franska republikens brottmålsdomstol-
-har dömt er till döden i giljotinen. Straffet ska verkställas idag.
-Merci. -Cigarett?
Nej, tack.
Varsågod. Det är rom.
Nej, tack.
Vänta lite! Jag har aldrig smakat rom.